The Great Debaters
Všemocný otče,
klečíme před tebou, s největší pokorou.
Otec, který všechno ovládá a zná.
Život i smrt všech živých tvorů.
Dávajíc nám sílu i moudrost, abychom mohli konat svou práci.
A my ji budeme vykonávat v zájmu celého lidstva.
Amen.
Až to udělám, bude nám líp.
- Říkals mi, že ještě nebyl poslední. - Asi se mi bůh mstí.
- Ty jsi číslo, Henry. - Víš, co tu mám?
Copak?
Něco pro tebe.
Když jsem byl dítě, mluvil jsem jako dítě.
Chápal jsem jako dítě!
Myslel jsem jako dítě!
Ale když se ze mě stal muž,
veškerou dětinskost jsem nechal stranou.
Prváci,
věřím, že jsme nejvíce privilegovaní lidé v Americe.
Protože máme nejdůležitější práci...
v Americe.
Vzdělání naší mládeže.
Co je?
Kdo to sakra je?
Jenom můj manžel.
Já ti uříznu palici.
Musíme poučit naši mládež,
že bude čelit překážkám.
Já tě přetrhnu, ty jeden hajzlíku.
Ještě to není tak hrozný, ne?
Seš asi jenom dvakrát větší než já.
Musí je překonat.
Musí dělat to, co musí dělat,
aby mohli dělat to, co chtějí dělat.
Vzdělání je posvátné východisko.
Přestaňte krucinál, tak toho nechte.
Východisko z ignorance.
Rád řežeš do lidí?
Rád si hraješ s nožem, co?
Dej ze mě ty pracky.
Východisko z temnoty.
Do...
skvostného světla.
No tak, vrať mi to, vrať mi to.
- Našemu drahému Hamiltonovi. - To není vtipný.
Vrať mi to, kdo si myslíš, že seš?
Začínáš mě pěkně vytáčet!
Posaďte se.
"Já jsem...
tmavší bratr.
Posílají mě jíst do kuchyně, když přijde návštěva,
ale já se směji a pořádně jím a získávám sílu.
Zítra se posadím ke stolu, až přijde návštěva.
A pak se mi nikdo neopováží říct, abych jedl v kuchyni.
A krom toho, uvidí, jak krásný jsem...
A budou se stydět.
Já jsem také Amerika."
Kdo to napsal?
Martin Hughes, 1924.
1925.
"Nenávist vůči tobě bude hra
hraná s chladnými dlaněmi.
Paměť položí své dlaně
na tvou hruď.
A ty pochopíš mou nenávist."
To napsala Gwendolyn Bennettová.
Narodila se v roce 1902.
To je nedoložené.
Víte, ve většině zemí,
se černochům upírá rodný list.
Takže o mém věku mohu lhát do smrti.
Myslíte, že to je vtipné?
Narodit se bez záznamů.
Pane Reede, rozdejte to.
Tento semestr vám představím několik nových hlasů.
Na severu probíhá revoluce.
V Harlemu se mění způsob,
jakým se v Americe přemýšlí o černoších.
Mluvím o básnících jako Hughes, Bennettová,
Zora Neale Hurstonová, Countee Cullen.
"Někteří zubí se na stříbrné lžíci, s hvězdami k prasknutí napnutými;
já brousím si zuby jako mýval bdící..."
"Aby se staly nástroji válečnými."
Přijďte za mnou po hodině.
Co dělá učitel o půlnoci
oblečený jako vidlák?
A proč student o půlnoci zahazuje svůj život?
No vidíte a já si myslel, že se bráním.
Já si vás pamatuji.
Před pár lety jste zmizel.
Co se stalo?
Přicházím a odcházím... kdy se mi zachce.
- Vyhodili vás? - Vzal jsem si dovolenou.
Proč jste se vrátil?
Jenom ve škole se dá číst celý den.
A ještě ve vězení.
Chtěl bych, abyste dnes přišel ke mně v půl osmé.
- Bydlím těsně za kolejemi. - A proč bych to dělal?
Děláme zkoušky pro členství v debatním kroužku.
Víte jistě, že chcete někoho, jako jsem já?
Ne, proto budeš dělat ty zkoušky.
V půl osmé, za kolejemi.
Unášen větrem a deštěm.
Ať se ti to podaří Juniore.
Ze tři sta šedesáti studentů akademie ve Wiley,
se vás jenom čtyřicet pět odvážilo přijít na nábor do debatního kroužku.
Všichni přítomní s výjimkou čtyř z vás odejdou s prázdnou.
Proč? Protože debata je krvavý sport.
Je to bitva, ale vašimi zbraněmi jsou slova.
Vstupte... Teď, když se k nám pan Farmer připojí, můžeme konečně začít.
Posaďte se, pane Farmere. Tam ne, támhle.
- Dobrý večer paní Tolsonová. - Dobrý večer.
- Čekáme na vás, pane Farmere. - Už jsem tu, pane.
Děkuji, pane Farmere. Hezky voníte, pane Farmere.
- Děkuji pane. - Nemáte vůbec zač.
Pánové... a dámo,
Toto je žhavá...
zóna.
Vstoupíte do ní... na vlastní nebezpečí.
Pane Tolsone, a co ti diskutéři, co byli loni...
Neptejte se na nic, na co už znáte odpověď.
Vstaňte, budete první. No pojďte, do žhavé zóny.
Debata začíná návrhem, nějakou myšlenkou, rozřešením.
Dětská práce by měla být regulována vládou.
První diskutér argumentuje souhlas.
To znamená, že je pro.
Pan Reed bude argumentovat souhlas, druhý diskutér oponuje.
- Co znamená oponovat? - Že jsme proti něčemu.
Skvěle, pane Burgessi.
Vy budete argumentovat souhlas pane Reede, do toho.
Nuže, já bych na začátek citoval básnířku Cleghornovou.
"Golfové hřiště leží tak blízko mlýna,
že téměř každý den se pracující děti mohou rozhlédnout, a..."
"Nač si dávat na čas?"
Takže to jste se loni naučil, pane Reede?
Něco začít a nedokončit to, ano?
- Ne, pane. - Posaďte se.
Kdo bude další? Vy, vstaňte, vstaňte.
Připozdívá se, jak dlouho se ještě můžete schovávat?
Já se neschovávám, pane.
Odstěhovala jsem se z akademie, jenom abych mohla přijít na tyto zkoušky.
Jsem hluboce dojat, jak se jmenujete?
- Samantha Bookeová. - Book?
- S "e" na konci. - Povstaňte, slečno Bookeová s "e" na konci.
Vkročte do žhavé zóny, slečno Bookeová, s "e" na konci.
Víte, že v debatním kroužku ještě nikdy nebyla žena?
Ano, pane, vím to.
A proč si myslíte, že vy byste měla být tou první?
- Protože jsem stejně schopná jako... - Samozřejmě, slečno Bookeová.
- všichni ostatní tady. - Vyřešit:
Sociální péče demotivuje od náročné práce.
- Oponujte. - Dobře.
Sociální péče anuluje nejsilnější důvod, proč člověk pracuje.
Čímž je přežití.
A to oslabuje vůli chudých, co byste na to namítala vy, slečno Bookeová, s "e" na konci?
Já bych řekla, že to není pravda.
Většina sociální péče putuje k dětem a k invalidům
- a ke starším lidem. - To je fakt nebo domněnka?
- To je fakt. - Nahlas.
- To je fakt. - Z jakého zdroje to víte?
- Od prezidenta. - Spojených států amerických?
Ano, pane.
To je váš primární zdroj, vy jste s prezidentem Rooseveltem mluvila osobně?
Samozřejmě že jsem s ním nemluvila osobně. Ale dost často ho poslouchám.
- Aha, takže rádiové vysílání? - Ano.
Ještě nějaký zdroj? Ještě nějaký zdroj?
Ano, jsou ještě jiné zdroje.
Třeba pohled do očí matky, která nemůže uživit své děti.
Bez sociální péče, pane Tolsone, by lidé hladověli.
- Kdo hladoví, slečno Bookeová? - Nezaměstnaní hladoví.
Tady pan Burgess je nezaměstnaný a očividně nehladoví.
Už jsem vás pokořil, paní Bookeová.
Předložila jste špatné předpoklady a tak se váš sylogismus rozpadl.
- Sylogismus? - Vaše logika se rozpadla.
Hlavní předpoklad, nezaměstnaní hladoví.
Podružný předpoklad, pan Burgess je nezaměstnaný.
Z čehož lze usoudit, že pan Burgess hladoví.
Vaše první tvrzení je založeno na chybném předpokladu.
Klasický omyl.
Kdo bude další?
Máš pravdu.
- Představte se nám. - Jsem Henry Lowe, s "e" na konci.
Dobře pane Lowe, já vyslovím téma, vy o něm něco povíte,
přednesete nějaký citát z literatury.
Tak do toho.
Krása.
"Slyšel jsem staré starce vyprávět o tom, že všechno krásné jednou uteče, jako voda."
Velmi dobře. Historie.
A tentokrát i se jménem autora.
"Historie je noční můra, z níž se pokouším procitnout."
James Joyce.
Sebelítost.
"Nikdy jsem neviděl něco divokého se litovat."
D.H. Lawrence.
D.H. Lawrence miluju. Četla jsi od něj něco?
- Pane Farmere? - Ano, pane.
"Oči mám i vzadu a uši na obou stranách." Vstaňte.
Povězte mi ironii v názvu 'Ocelářská korporace Betlém'.
Betlém je místo, kde se narodil Ježíš, místo klidu.
A Betlém stále vyrábí válečné zbraně.
Velmi dobře, posaďte se.
Kdo další?
Samantho.
Pan Tolson je tvrdý, že?
Tak o tom žádná.
Jsem James.
- Není tvůj otec Dr.James Farmer? - Ano, to je.
Já ho dost často poslouchám a on mluví tolika jazyky.
Francouzsky, řecky, hebrejsky, latinsky, kolik jazyků umí?
- Pár jazyky, no. - Tak pár jazyky.
Musí to být ten nejchytřejší člověk v Texasu.
Nevím, to je asi přehnané.
A proč chceš být ty v kroužku?
Asi to bude dobrý trénink.
- Na co? - Na práva.
Chceš být právníkem? To je skvělé.
Víš, kolik černých žen je ve Spojených státech právníkem?
- Dvě. - Přesně tak.
Ta jedna je kočka.
No to se podívejme, pane Farmere, kolik ti vůbec je?
Bude mi šestnáct.
Za dvacet jedna měsíců.
Mladá dámo, Jamesi, jen jsem ti chtěl poděkovat.
- Za co? - Za ten tvůj dnešní výkon.
Kolik dalších studentů se s Tolsonem dohadovalo?
- Třeba já. - Ne, tys jen odpověděl na otázku.
A já vyslovil pár citátů.
Jen slečna Bookeová, s "e" na konci.
- Ona se bránila. - A prohrála.
Ale tys nemusela prohrát. Proč není rádiový přenos plnohodnotný zdroj?
Protože to řekl Tolson?
Nikdo nemá k těm statistikám lepší přístup, než prezident.
Kdybys tohle řekla Tolsonovi, dostala bys ho.
Já nevím, on by určitě zas něco namítnul.
Dobrou noc Jamesi.
Věřil bys tomu, že je ve čtrnácti na akademii?
Jste nadaní, všichni.
Vězte, že jsem si tento tým vybral tak, aby byl rovnovážný,
a nikdo z vás by si to neměl brát jako selhání.
Jako očernění vašeho intelektu.
Očernění, to je slovo pro vás.
Z latiny niger, popírat, černý, a je to pořád při nás, nebo ne?
Jak ve slovníku, tak v proslovu černého profesora.
Z nějakého důvodu je slovo černý vždy spojováno se selháním.
Napište si svůj vlastní slovník a poznamenejte si tohle jako nový začátek.
Ať už se dostanete do toho kroužku, nebo ne.
Právní společnost Wileyské akademie z let 1935-36 tak žije dál.
Diskutéři budou...
Pan Hamilton Burgess, z loňského kroužku.
Posaďte se pane Burgessi.
Pan Henry Lowe.
A naši náhradníci, slečna Samantha Bookeová, s "e" na konci.
A konečně...
Juniore, zpomal.
- Kde je táta? - Ticho, sepisuje přednášku.
- Tati. - Juniore.
Jaká je největší lidská slabina?
pochybnosti, nedostatek víry?
Přesně! Díky Juniore, 1914-31.
O tom bude dnešní přednáška.
- Tati. - Dlužím ti trochu víry.
O čem pochybuješ?
- Tati. - Copak synku?
Dostal jsem se do debatního kroužku.
Gratuluji. A kdo je s tebou v týmu?
Jsme čtyři, já jsem jeden z náhradníků.
A kdo je v první linii?
Hamilton Burgess a Henry Lowe.
Další náhradnice je Samantha Bookeová.
- Máte tam dívku? - Chce být právníkem.
- Právníkem? - Je hrozně moc chytrá.
A je pěkná?
To nevím, na to jsem se nezaměřoval.
Víš, mimoškolní aktivity jako debatní kroužek jsou pěkné,
ale zároveň nesmíš zanedbávat své povinnosti.
Ano pane.
No, a co tu děláme?
Děláme to, co musíme, abychom mohli dělat to, co chceme.
- A co teď musíš dělat ty? - Mé domácí úkoly.
- Tak se do toho pusť. - Ano pane.
Tati musíme koupit hodně banánů jablek, piškotů,
vajec, preclíků, vepřového a gonzolabínů.
- Gonzolabínů? - A to je co?
Prohráls, prohráls.
Jdeme, dělejte.
Meruňky... Jak to, žádné meruňky?
Pozor!
Co to bylo?
To nevím jistě.
- Seď. - Zůstaňte tady.
- Co to je? - Prase.
Jenom prase.
Drž hubu, pse!
Juniore, nastup do auta.
- Co se to sakra stalo mému praseti? - Omlouvám se.
Najednou vyběhlo na cestu, neviděl jsem ho.
- Vy jste mi zabil prase! - Opravdu mě to mrzí, klidně vám za něj zaplatím.
Kolik chcete?
Bude vás stát dvacet pět dolarů.
Teď mám u sebe jenom pár babek, ale mohu...
Mám tu šek.
Mou měsíční poukázku z Wileyské akademie.
Je na sedmnáct dolarů a třicet šest centů.
Mohu vám ji dát, indosuji ji na vás.
Cože uděláte?
Přepíšu ten šek na vás.
- Ukažte mi ji. - Je v autě, má ji má žena.
Tak já teď půjdu do auta.
Juniore, nastup do auta.
- Dej mi tu poukázku. - Jamesi, my ty peníze potřebujeme.
Prostě mi ji dej, dělej.
Myslela jsem, že je tady.
Zachovej klid, nic se neděje, najdeš ho.
Tady je.
Hlavně ať je ten šek správnej.
To je.
Tak ho zvedni.
Tady máte.
Tak počkej, kam si myslíš, že jdeš?
Musíš nám pomoct naložit to prase na korbu.
Tak dělej, chytni ho za ocas.
Tak na tři.
Zatracený městský negři, moc nóbl na to, aby si zašpinili ruce.
- Tati. - Řekl jsem ti, abys zůstal v autě.
Když ti něco řeknu, Juniore, tak to uděláš.
- Kdo je rozhodčí? - Rozhodčí je bůh.
A proč je bůh?
Protože to on rozhoduje, kdo vyhraje a kdo prohraje, nikoliv můj soupeř.
- A kdo je tvůj soupeř? - Žádný není.
Proč žádný není?
Protože je pouhý tichý hlásek oproti pravdě, kterou říkám já.
Kdo je rozhodčí?
Rozhodčí je bůh.
Proč je bůh?
Protože to on rozhoduje, kdo vyhraje a kdo prohraje, nikoliv můj soupeř.
- A kdo je váš soupeř? - Žádný není.
Proč žádný není?
Protože je pouhý tichý hlásek oproti pravdě, kterou říkám já.
Kdo je rozhodčí?
Rozhodčí je bůh.
Proč je bůh?
Protože to on rozhoduje, kdo vyhraje a kdo prohraje, nikoliv můj soupeř.
- A kdo je váš soupeř? - Žádný není.
Proč žádný není?
Protože je pouhý tichý hlásek oproti pravdě, kterou říkám já.
Kdo je rozhodčí?
- Rozhodčí je bůh. - Víc nahlas.
Rozhodčí je bůh.
Proč je bůh?
Protože to on rozhoduje, kdo vyhraje a kdo prohraje, nikoliv můj soupeř.
- A kdo je váš soupeř? - Žádný není.
Proč žádný není?
Protože je pouhý tichý hlásek oproti pravdě, kterou říkám já.
Říkáte pravdu?
Říkáme pravdu!
Ano pane, rád mluvím.
Je to záliba nebo neřest?
Musím se přiznat, že jsem vždy toužil po tom být tím tichým a záhadným mužem.
Ale nikdy se mi nepodařilo chvíli mlčet.
Pustil byste se do pouličního souboje, pane Burgessi?
Ne, pane.
Tak se nepouštějte ani do slovního souboje.
Nemusíte si ze sebe dělat srandu.
Používejte váš humor proti vašemu protivníkovi.
- Pane Farmere. - Ano, pane?
Usměvavý pane Farmere, povězte nám jednu věc, kterou nevíme o vašem otci.
- Je to první černoch s titulem PhD. - Jednu věc, kterou o vašem otci nevíme, pane Farmere.
Odešel z Floridy do Massachussets, aby pak odešel na Bostonskou univerzitu.
Školu dodělal s doktorátem.
Pane Lowe.
Povězte nám o svém otci.
A proč nám neřeknete něco vy o tom svém?
Snažíme se vzájemně poznat, pane Lowe.
Já se jen snažil poznat vás, pane Tolsone.
Ale já nejsem člen vašeho debatního kroužku.
A teď jsme nezahájili debatu?
Tak dobře.
Takže přebírám souhlas.
Představte si nejkrutějšího a nejimpulzivnějšího černocha,
svlečte ho před ostatními černochy, černošskými ženami i dětmi.
Vymáchejte ho v dehtu a v peří, svažte mu nohy,
a tato lana přivažte ke koním, kteří jsou k sobě zády.
Zapalte ho a pobízejte oba koně, až ho roztrhnou ve dví.
Před ostatními černochy, jejich ženami i dětmi.
Zbičujte a zpráskejte ty ostatní černochy, kteří tam stojí. Přizabijte je, ale nezabijte.
A vložte tak do nich strach z boha,
aby byli nadále vhodní pro chov.
Ví někdo z vás, kdo byl Lynč? Zvedněte ruku, nikdo?
Byl to nejkrutější otrokář v karibské oblasti.
Otrokáři v koloniích zažívali problémy s ovládáním svých otroků.
Takže poslali pro pana Lynče, aby je naučil své metody.
Slovo lynčovat je odvozeno z jeho příjmení.
Jeho metody byly velmi prosté, ale byly ďábelské.
Udržovat otroky fyzicky zdatnými,
ale psychicky slabými a závislými na svém pánu.
Udržet tělo, odebrat mysl.
Já...
a jakýkoliv jiný profesor na této škole,
jsme tady, abychom vám pomohli
najít, obnovit a udržet si...
svou vlastní poctivou mysl.
Protože jste ji očividně ztratili.
To je vše, co o mně potřebujete znát, pane Lowe.
Konec hodiny.
- Zatančíš si? - Jasně.
Tak pojď.
Jsi dobrý tanečník.
Děkuju, cvičím to v mém pokoji.
Tak v tom pokračuj.
Promiňte.
- Tvůj punč. - Děkuji.
Tak já si půjdu dát taky trochu punče.
Jo, já už jsem taky měl. Tak do toho.
Víš, že tě můžu vzít na místo s pravou hudbou.
- Já odtud neodejdu, Henry. - Jen na skok, pak tě vezmu zase sem.
A co by na to řekl náš doprovod?
Vrátíme se dřív, než zjistí, že jsi pryč.
Nebo se bojíš?
Tak co je, bojíš se?
Pane Tolsone?
A proto v Odboru jižních farmářů chceme, abyste se zorganizovali.
Aby se to dalo správným směrem.
No jo, stávkovat... Ale to se jim nebude líbit.
Zorganizujeme i je.
Jo, a tak nás akorát všechny postřílej.
A to je přesně to, v co chtějí, abyste věřili.
Velkostatkáři chtějí, abyste věřili, že budou válčit, ale to oni neudělají.
Možná to jsou hlupáci, ale jsou to chytří obchodníci.
A jakmile se zorganizujeme, tak teprve uvidí.
Nezastaví nás ani zbraně.
- Jen aby. - Proč nemluvíš o tomhle?
Jak zabili všechny barevné sedláky, kteří se organizovali.
- To bylo v roce 1919, příteli. - Jo, tehdy sejmuli mýho otce... příteli.
To je nám líto.
Ale ti muži bojovali samotní, o to mi jde.
Teď je rok 1935.
Teď existuje Státní výbor pro pracovní vztahy.
- Máme AFBL. - Máte velký kulový!
Akorát kecá!
Přijížděj sem, už jedou!
Zhasněte! Všichni k zemi!
Tudy, tudy!
Dělej, přidej!
Tak dělej.
Co tu děláš?
Šel jsem kolem vašeho domu a viděl jsem vás směšně oblečeného.
Jsem oblečený stejně jako oni. Myslíš, že by mě poslouchali, kdybych na sobě měl smoking?
Poslouchej mě, posloucháš?
Nikomu nesmíš říct, co jsi dnes viděl, rozuměls?
Neví o tom ani moje žena.
Nikomu nic neřeknu, slibuji.
Přísahám na svatou Bibli, že o tom nikomu neřeknu.
Tak pojď.
Juniore...
To tam budeš jen tak stát?
Ne, pane.
Omlouvám se, že jdu pozdě.
Tak ty se omlouváš. Je hodina po půlnoci.
Hledal jsem tě všude.
Po zábavě jsem šel do domu pana Tolsona.
To mě napadlo, tak jsem tam zašel.
Mluvil jsem s jeho ženou. Ta říkala, že Tolson je pryč a že tys tam nebyl.
Takže ti dám ještě jednu šanci. Kde jsi byl?
- Já ti to nemohu říct. - Pro Krista pána.
Strašně jsme se o tebe báli.
Juniore?
Kde jsi byl?
- Nemohu vám to říct, pane. - Proč ne?
- Nevím. - Tak ty nevíš?
"Nevím" není přijatelná odpověď, Juniore.
- Juniore. - A mlčení také není odpověď.
- To jsi snad pil? - Zlato.
Protože jinak si to neumím vysvětlit, přijdeš do mého domu...
mluvíš o nějakejch... A nechceš mi říct, kde jsi byl v půl druhé po půlnoci?
- No tak, synku, co se děje? - Nic se neděje.
Něco se určitě děje, něco nehraje!
Byl jsi s tou dívkou, tak byl jsi s ní?
Ne.
Protože ti je čtrnáct let, Juniore, na holky budeš mít spoustu času až vyrosteš.
Nebyl jsem se Samanthou.
Tak kdes byl?
Kde jsi byl, zlatíčko?
Tak ty nechceš mluvit, dobrá.
Ale máš domácí vězení.
- Jak to myslíš? - Tak, jak jsem to řekl.
Máš zaracha, dokud mi neřekneš pravdu.
- A co škola? - Nezpochybňuj to, co jsem řekl, hochu!
- Mami, já musím do školy. - A nezvyšuj na mě hlas.
Já nezvyšuju hlas.
Budeš na mě zvyšovat hlas v mém domě?
Já nezvyšuju hlas.
Máš snad práci a vyděláváš?
- Já nezvyšuju hlas. - Prostě se omluv!
Neřekl jsem nic, za co bych se měl omlouvat!
Proč ses ty omlouval tomu chovateli prasat?
Cos to řekl?
Jdi do svého pokoje.
Já na něj nebudu mírný.
Já vím.
Nemohu dovolit, aby se můj hoch zkazil.
Máš pravdu...
Teď už pojďme do postele.
Ráno ho vezmu do školy.
- Dobře? - Dobře.
Budu k vám upřímný, hoši, nemám dobrou náladu.
Dnes ráno ani za mák.
Tak to je mi hrozně líto, pane.
Ale mně se zdáte v pohodě, co říkáš?
Ano pane, opravdu dobře.
Jsou tady nějací běloši, kteří k nám přicházejí ze severu.
A rozdmýchávají problémy mezi našimi černochy a bělochy.
Říkají, že musíme vytvořit odbory.
Tu organizační blbost, co spojuje všechny pracovníky, černochy i bělochy.
Potřebují založit odbory? Co si o tom myslíte vy, hoši?
Já nevím, pane, já se v tom fakt moc nevyznám.
Je to blbej nápad, fakt je to blbost, věřte mi.
Ano, pane.
A v noci se prej pořádalo nějaký zatracený tajný shromáždění, dole u jezera.
Víte vy o tom něco?
Ne, pane.
Takže nevíte?
- Samueli? - Ne, pane.
- Neslyšels o tom nic? - Ne, pane.
- Přísaháš? - Ano, pane, přísahám.
Nuže dobrá.
Tak se mějte.
Naše první debata,
je od dneška za týden.
- Za týden? - Přesně tak.
Myslela jsem, že první je v Preview.
Preview je první liga, takže mě napadlo, že potřebujeme něco na zahřátí.
S nejlepší černošskou školou ve Státech?
Přesně tak, pane Burgessi, děsí vás to?
Ano pane.
Týden není dost dlouhá doba na to, abychom si sepsali naše argumenty.
Vy zkoumejte, sepisovat argumenty budu já.
Počkat, vy sepíšete argumenty?
A vy je budete předkládat, pane Lowe.
To k čertu vypadám jako listonoš?
K čertu budete mít namířeno, pokud mi budete znovu odporovat.
Teoreticky vypadáte jako student.
Takže vy říkáte, že jsem neschopný?
To nesouvisí se schopnostmi, ale se zkušenostmi.
- A jak mám vědět, že... - Já sepíšu ty argumenty!
Tak to vždycky bylo a tak to bude!
Ještě nějaké otázky?
Jeden týden.
Představuji vám našeho prvního souhlasícího diskutéra.
Z Callqueenské akademie.
Oquery Hobert.
Vyřešit: Podpora v nezaměstnanosti by měla být zrušena,
až pomine krize.
Pokud krize pomine.
Zamířil jsem zpět do historie, do roku 1536.
Tehdy bylo v Anglii vytvořeno první sociální zákonodárství.
V těch dobách bylo toto zákonodárství, dnes tomu říkáme sociální péče,
financováno dobrovolnými příspěvky.
Ale jak plynul čas,
Angličané vymysleli systém přídavků.
Což byl první druh podpory v nezaměstnanosti.
Ale tentokrát byl financován z povinných příspěvků.
Běžně tomu říkáme daně.
Tento systém je katastrofa.
Je nesmyslné podporovat nezaměstnané namísto toho, abychom jim dali práci.
Ale aby toto bylo možné, musíte do ekonomiky vlít život.
Nikoliv ji zdanit k smrti.
Když byl kapitalismus mladý,
celý puritánský koncept povinnosti byl,
že kdo nepracuje, nejí.
Toto fungovalo v dobách, kdy bylo více práce než lidí, kteří ji byli ochotni vykonávat.
Ale tyto časy jsou minulostí.
Dnes je spousta lidí, co chtějí práci, ale musí si stoupnout do fronty.
Takže by neměli dostat najíst?
Protože pro ně není práce?
Dnešní společnost potřebuje nový koncept povinností.
Právo každého jednotlivce žádat po společnosti to,
co společnosti přináší.
Radujeme se ze všeho, co vypadá jako řešení.
Šedesát milionů dolarů měsíčně na podporu.
Klidně to budeme platit... jestli to vyžene pobudy z ulic.
Jedna sedmina obyvatelstva Spojených států žije ze sociálních dávek.
Mně to nevadí, pokud to učiní přítrž naší bídě.
Národ tak zoufalý, jako je tento,
je nebezpečný sám sobě.
Jednou jeden římský generál přivedl mír do bouřících se provincií.
Pobitím všech jejich občanů.
Dokonce i jeho bratři Římané byli šokováni.
Jeden z nich napsal: "Solitudinem faciunt, pacem appellant."
Což znamená: "Vytvářejí pustinu a nazývají to mírem."
Se všemi těmi svými fakty a čísly, callqueenští také vytváří pustinu.
A nazývají to mírem.
Dovolili by, aby nezaměstnaní zemřeli, aby ekonomika mohla žít.
Jedna výjimečná dáma, kterou znám, byla jednou požádána,
aby něčím podpořila svůj souhlas k sociální péči.
Vyslovila ten nejmocnější možný zdroj.
Pohled do očí matky, která nemůže nakrmit své děti.
Můžete se vy nějakému takovému dítěti podívat do očí?
Vidouc tu krev na jeho chodidlech od chůze v bavlněných plantážích naboso?
Nebo se zeptat jeho sestřičky s hlady nateklým bříškem,
jestli ji zajímá pracovní morálka jejího otce?
Je dobrý.
Wiley! Wiley!
Jediné, na čem záleží, je zdali je ryba velká nebo malá,
a na barvě ryby nezáleží.
Výhry 2 Porážky 0
Pokaždé, když stát Mississippi odvrátil zrak, došlo k vraždě černocha.
A vláda nemá zasahovat?
Wiley! Wiley! Wiley...
A výhercem se stává...
Wileyská akademie.
"Diskutéři z Wilyeské akademie novými šampióny v konferenci".
Ano, kapitáne, asi jsem vyčmuchal jejich vůdce.
Dobře, pokud si to přejete.
Jasná páka, nashledanou.
- Zatraceně. - Kdo to byl?
Kapitán Wayne Right.
Ten texaskej ranger?
Chce, abych počkal s tím zátahem na toho chlapa,
než se sem dostanou on a jeho chlapci.
Do háje, určitě chce dostat svou fotku do novin.
My to všechno oddřeme a oni slíznou všechnu smetanu.
Takhle to asi ve světě prostě funguje.
Nemám pravdu, Samueli?
Rád bych něco oznámil. Omluvte mě.
V poslední době jsem já... my....
poslali pár dopisů některým předním univerzitám.
Řekl jsem jim o nás, o našem kroužku,
o tom co děláme.
A včera jsme obdrželi odpověď.
Od Oklahomské univerzity.
- Nejsou to...? - Ano, anglosasové.
Budeme první černošská akademie ve Spojených státech,
nebo alespoň jedna z prvních černošských akademií,
která se střetne v debatě s bělošskou školou.
Paráda!
Univerzita z Oklahomy.
Žádná univerzita z Oklahomy, ale Oklahomská univerzita.
Debata se uskuteční na venkově severně odtamtud.
Proč na venkově?
Protože, pane Lowe, někdy se musí nakračovat krůček po krůčku.
Takže to znamená, že suchaři z Oklahomy nás nepustěj dovnitř?
Ne, já jen říkám, že nesmíte být najednou tak hrrr.
- Tohle je skvělá příležitost. - Děkuji mnohokrát.
Taková příležitost, že si vezmeme jen drobek z talíře.
Co?
Podle mě se Lowe bojí.
A čeho se bojím, Jamesi?
Podle mě se bojíš diskutovat s bělochy.
- S anglosasy. - S anglosasy.
- Děkuji mnohokrát. - Tak nechte diskutovat mě.
Já ty... anglosasy... udebatím kdekoliv.
Klidně i v temné neosvětlené uličce.
Ať nás klidně honí stádo lidí s pochodněmi a zbraněmi.
Já ty anglosasy udebatím kdekoliv.
- Já se nebojím. - Já ano.
Pane Tolsone, když jsem sem dnes přicházel,
venku jsem viděl šerifa, jak počumuje po vašem baráku.
Co se děje?
Asi by ses měl spíš zeptat šerifa.
Kolují zvěsti o tom, co děláte.
Můj otec před týdnem volal děkanovi
a zeptal se ho, co dělá komunistický učitel na metodistické akademii.
Moje politické zaměření je moje věc a slibuji vám, pane Burgessi, že kroužek neohrozí.
Ale pane, my už jsme ohroženi.
Přišel jsem na Wileyskou akademii, abych byl vzděláván, ne vyslýchán.
- Tomu rozumím. - Já nechci být do ničeho zatažen.
Kdyby mí rodiče...
Omlouvám se.
Pane Tolsone, prosím, řekněte mi, že nejste komunista, jinak...
Jinak co?
Otec mi nařídil, abych odešel.
- To nikdo nechce. - Tak mi to řekněte.
Jak jsem řekl, mé politické zaměření je moje věc.
Tak to vás budu muset opustit.
Paní Tolsonová, děkuji za výtečnou večeři.
Není zač.
Hodně štěstí v Oklahomě.
Vím, že vyhrajete.
Pokud chce ještě někdo skončit, pochopím to.
Vyřešit: Černochům... by mělo být...
by mělo být dovoleno...
Víc nahlas, my tě neslyšíme.
Vyřešit:
Černochům by mělo být dovoleno...
docházet na státní univerzity.
S mým kolegou dokážeme,
že zabraňování přístupu černochů
na státní univerzity je nejen špatné.
Je to absurdní.
Černí lidé nejsou jen barvou americké továrny.
Jsou spojem, který drží vše pohromadě.
Vezměte v potaz právní a historické záznamy.
13.května 1865, seržant Craker, černoch.
Byl posledním vojákem, který zemřel v občanské válce.
V roce 1918 byli první američtí vojáci
vyznamenáni za statečnost v bojích ve Francii.
Byli to černoši Henry Johnson a Nito Robins.
V roce 1920, deník New York Times oznámil, že "n" v anglickém slově Negro,
se bude už vždy psát s velkým písmenem.
Zrovnoprávnit jih, když na to ještě není připraven?
To by vyústilo pouze v silnější rasovou nenávist.
Doktor W.E. DuBois, jenž je pravděpodobně nejchytřejším černochem v Americe,
on prohlásil,
že je to hloupé a zbytečné plýtvání penězi,
času a nálady.
snažit se přinutit většinu udělat něco,
co určitě udělat nechtějí.
Můj oponent se tak příhodně rozhodl ignorovat skutečnost,
že W.E. DuBois je první černoch, který získal titul PhD.,
na bělošské univerzitě, zvané Harvard.
A doktor DuBois dodává, že je nemožné,
nemožné, aby se černochovi dostalo dobrého vzdělání
na bělošské univerzitě.
Největší černošský mozek Ameriky,
je produktem idylického vzdělání.
DuBois zná totiž moc dobře bělošský odpor ke změnám.
Ale to není důvod, aby bylo černochům zabraňováno studovat na jakékoliv univerzitě.
Kdyby nebyl jih zrovnoprávněn, i když na to ještě nebyl připraven,
tak bych byl ještě v řetězech a tady slečna Bookeová by ještě pobíhala po kuchyni.
Uznávám, je to pravda.
Příliš mnoho bílých trpí chorobou rasové nenávisti.
A díky rasismu by bylo nemožné, aby byl černoch šťastný
na některé z jižních bělošských univerzit.
A když je někdo nešťastný,
je nemožné dočkat se toho, že by se mu dostalo dobrého vzdělání.
Ano, nastane čas, kdy černí a bílí budou kráčet po stejných chodbách.
A budeme sdílet stejné posluchárny.
Ale bohužel tento den ještě nenastal.
Dokud budou školy oddělené,
černochům se bude dostávat vzdělání,
které je oddělené a nerovné.
Co do rozpočtu samotné Oklahomy,
stát v současnosti utrácí pětkrát víc
na vzdělání bílého dítěte,
než dává na vzdělání černého dítěte.
To znamená lepší učebnice pro toto dítě než pro tamto.
A já říkám, že je to hanba.
Můj oponent tvrdí, že ještě nenastal ten den,
kdy budou černí a bílí navštěvovat stejné školy,
kráčet po stejných chodbách,
sdílet stejné posluchárny.
A můžete mi tedy prosím říci, kdy ten den přijde?
Přijde zítra?
Přijde za týden, za sto let,
nikdy?
Ne, čas na spravedlnost, čas na svobodu a na rovnost,
ten je vždycky, vždycky, právě teď.
Děkuji.
Co to je?
Říkal jsem ti, že je to božské víno, uchováváno na hrudi.
- Když to říkáš. - Je dobré, viď?
Kdykoliv si přijď pro další.
A mými zbraněmi byla slova.
Nepotřebovala jsem pistoli, ani nůž...
Přijď za mnou za pět minut.
Dobře.
Nikdo neví lépe než ty, že se mám dobře.
- Jak se máš, Pearl? - Pearl.
Rád tě vidím, kde máš muže?
Je v pracovně.
- Doktore Farmere. - Gratuluji Melvine.
- Děkuji. - Dostali jste nás na mapu.
Váš syn na tom má lví podíl, jeho výzkumy jsou bezvadné.
To rád slyším, opravdu rád.
Poslyšte, po městě je spousta lidí, kterým se nelíbí vaše vedlejší aktivity.
Nazývají vás radikálem.
Abych řekl pravdu, ani trochu by mě nepřekvapilo, kdybych se jednoho dne
probudil a nalezl vás pověšeného na stromě.
To by mě nejdřív museli chytit.
Toto je vážné Melvine, velice vážné.
Hladový černoch ukradne kuře a pošlou ho do vězení.
Bohatý obchodník zpronevěří peníze a jde do kongresu.
To podle mě není správné.
Takže jestli jsem kvůli tomu radikál, socialista, komunista...
- Ježíš byl tedy taky radikál. - Tak pozor.
- Ano, byl jím, byl radikál. - Pozor na ústa.
V hodně institucích je plno lidí, kteří si špatně vykládají činy Ježíše.
Takže teď se přirovnáváš k Ježíši Kristu?
Přirovnáváš se k Ježíši Kristu? Ty víš, co slova dokážou.
- Ale no tak. - Amen.
Nechci, aby sis pletl sebe s Ježíšem.
Já se nepletu, já jsem v to přesvědčen.
Já tě nesoudím.
Jen mi dělají starosti... tvoje metody.
Jaké metody?
James tam byl, tehdy v noci, že ano?
Nebyl tam se mnou.
- Je do toho zapleten? - Jistě že ne.
Jamesi, udělal jsem vše pro to, aby se do toho nezapojil.
Nezapojil? On se toho chce účastnit? Tvrdíš mi, že to chce?
Ne, nechce, ale tohle bys měl možná probrat s ním.
Ale probírám to teď s tebou a mám pocit, že ke mně nejsi úplně upřímný.
Jsem k tobě absolutně upřímný...
Já si myslím, že jsi tam byl tehdy v noci s ním.
- Nebyl tam se mnou. - Je to čtrnáctiletý kluk.
Já to chápu.
A já udělám vše pro to, abych ho ochránil, rozumíš?
Má tu někdo žízeň?
- Děkujeme. - Nemáte zač.
- Je to podařená oslava. - Děkuji.
Myslím, že je čas na bramborový salát.
- Prosím. - Já ti s tím pomůžu.
Teď o tom nebudeme mluvit.
- Gratuluji. - Děkuji.
Tady je to nádherné.
Ano, já se takhle narodil, na jezeře.
Chodil jsem sem už od dětství.
Žijí tví rodiče pořád někde tady?
Ne, oni zemřeli.
Vychovali mě mí prarodiče.
A můj děda po celý život zůstal tady a stavěl to tu, samozřejmě zadarmo.
Byl otrok?
Moje babička mi vždycky říkala, abych se choval dobře.
Nebo přijdou policajti a odvedou si mě.
Co?
Já jen, že jsem tě ještě nikdy takhle neviděla.
Jak takhle?
Zdáš se být tak klidný, tak mírný.
Protože jsem, tady jsem šťastný.
Je to vtipné.
Jedna moje část tu chce zůstat, tady na jezeře.
Číst celý den knihy, rybařit, když dostanu hlad.
A ta druhá chce odejít, navštívit každé místo a vidět všechno.
Chce se podívat do New Orleans a do New Yorku, Chicaga,
San Francisca.
Prostě chci jít, vyrazit na cestu.
Zmizet.
Možná bys mě mohl vzít s sebou.
- Vstávej. - Co se děje?
Venku je nějaká skupina.
Cože? Proboha. Říkals, že sem nikdo nechodí.
A taky že ne, Samantho.
Vydržte, moment.
Obleč se.
Co se děje?
Pojď najít pana Tolsona a Samanthu, vrátíme se na akademii.
Tak dělej, obleč se.
Víš co, jdi pro pana Tolsona, já za váma přijdu na akademii.
Ale no tak, Lowe, vždyť to bude zábava...
Takže vy se k nám asi připojíte později.
On nás doběhne.
Ještě musí něco vyřídit.
Skvělé zprávy, skvělé zprávy, skvělé zprávy...
Můj telefon se může uzvonit k smrti.
Michiganská univerzita s námi chce uspořádat debatu.
Stejně tak Jižní metodistická, stejně tak Georgijská, kde je pan Lowe?
A kdy přijde řada na mě?
Dřív, než si myslíš, Jamesi, dřív, než si myslíš.
Kdy?
Až budeš připraven.
Já už jsem připraven.
Pane Tolsone, mně by nevadilo, kdyby James...
Co se děje?
Možná už toho mám plné zuby.
Čeho?
Koukání na ostatní, jak diskutují.
Kdy dostanu šanci prokázat své schopnosti?
Jsi náš nejlepší výzkumník, Jamesi. Bez tebe bychom to nemohli dělat.
Děláte toho beze mě hodně.
Omluvte mě.
- Jamesi. - Co je?
Jamesi. Počkej.
To, co jsi tam řekl, bylo hnusné.
Já nechci ztratit tvoje přátelství.
Jak můžeš ztratit něco, cos nikdy neměla?
Tys nikdy nebyl mým přítelem?
Možná nechci být tvým přítelem.
Možná mě bolí, když jsem tvým přítelem.
Zvedněte ruce.
Pane Tolsone!
Kde je?
- Uklidni se, Henry. - Viděli jste ho?
Nepustili nás k němu.
- Neudělali vám nic? - Ne, jsme v pořádku.
Důstojníku.
Jsem Dr.James Farmer.
Toto je William Taylor, právník pana Tolsona.
- A toto je jeho žena, Ruth. - Dobrý den.
Rád bych viděl svého klienta, prosím vás.
Williame.
Šerife Doziere, Dr.James Farmer, toto je William...
Williame, jak se daří?
- Dobře pane, jak vám? - Bylo hůř.
S Williamem jsme staří známí, znal jsem ho už jako malý.
Mohl bych teď vidět svého klienta, šerife?
Tvého klienta?
No, jak bych ti to řekl, Williame, tvůj klient je teď velmi zaneprázdněn.
Zaneprázdněn čím?
Šerife, šerife.
Máme problém.
- Pošli tam pár kluků. - Rozumím.
Pusťte ho! Pusťte ho!
- Oni jsou s vámi? - Přesně tak.
Vidíte, tohle se stane městečku, když do něj pustíte odbory.
Začnou problémy.
Lidé se bouří kvůli ničemu.
Někomu se mohlo něco stát, jestli mi rozumíte.
Šerife, je zřejmé, že nemáte žádný důkaz,
abyste zatkl pana Tolsona.
Doporučuji vám, abyste ho pustil.
Vy to doporučujete? A kdo k čertu jste?
Před pár měsíci...
byl proveden zátah na jednu krčmu.
Bylo to mírumilovné a hladké shromáždění sedláků,
kteří byli brutálně napadeni bandou násilných strážníků.
Svědci viděli, že jste tam byl i vy.
Pokud jste vedl ten zátah, šerife,
tak to vy jste porušil zákon, nikoliv oni.
Ty mi vyhrožuješ, hochu?
Ne, pane.
To bych neudělal.
Ale nemohu mluvit za ty lidi tam venku.
A nespravedlivý zákon... není žádný zákon.
A to má znamenat co?
Naštvaná masa občanů...
Bílých i černých.
Bijící se s texaskými rangery.
To byste opravdu jako místní šerif chtěl?
Kdybyste pustil Tolsona domů,
tak věřím, že ti lidé tam venku...
by šli také domů.
- Ten papír stál dvacet pět dolarů. - Cože?
Dlužíš mému otci peníze.
Posaďte se, pane Farmere.
Pane na nebesích.
Jižní metodistická to zrušila.
A Georgijská asi brzy udělá to samé.
Proč?
Dostal jsem se na černou listinu.
Mluvili o sankcích,
přemluvili děkanát, aby mě požádal,
ať přestanu pracovat s těmi zemědělci a ostatními,
řekli mi, že to není můj boj.
Takže...
věci se nemají nejlépe.
Moje akademická kariéra je ohrožena,
můj debatní kroužek nemá kam jít.
Ví někdo, kdo byl Antaios?
Samozřejmě, byla to obrovská stvůra z řecké mytologie.
Jeho matkou byla Gaia, země.
Byl neporazitelný, protože když ho někdo poslal k zemi, byl ještě silnější.
Přesně tak, sílil.
Porážka ho posilovala.
Vy jste mí studenti, já jsem váš učitel.
Podle mě to je posvátné pouto.
Takže co vám teď řeknu?
Skončit?
Protože to řekl děkan, protože to řekl šerif?
Protože to řekli texaští rangeři? Ne!
Jsem bytostně proti tomu.
Můj vzkaz vám je nikdy nekončit.
My nekončíme.
Dobře.
Co chcete, abychom dělali?
- Jděte do debaty s Harvardem. - Harvard?
Harvardská univerzita, neochvějní národní šampióni.
Pokud porazíme je, porazíme nejlepší.
Pane Tolsone, při vší úctě,
Harvard s námi nepůjde do debaty.
Ne s nějakou mrňavou Wileyskou akademií v okrese Marshall v Texasu.
Oni ví, kdo jsme, Henry.
Psal jsem jim dopisy, posílal jim odposlechy...
Ale jak se k nim dostaneme?
Když budeme i nadále vyhrávat.
Dr.Farmer mi sdělil, že Harvardská univerzita
bude za týden v Preview.
Rozdrtili jsme univerzitu Fisk.
Když eliminujeme i univerzitu Howard...
porazili bychom dvě nejlepší černošské univerzity v Americe.
A já vám garantuji, že se postarám o to, aby to Harvard neignoroval.
Dobře?
No jo...
- Najděte to, koukáte do toho? - Koukám do toho celou dobu.
- Preview, Texas. 1-27. - Ukažte mi, kde mám hledat.
1-27, tak koukejte pořádně.
- Není to tu. - Je to tam, vy to jenom neumíte najít.
Vidím 2 a vidím 7.
Dobře, teď před to ještě dejte jedničku a máte to.
Po 1-26, před 1-28.
Já si ale fakt nemyslím... Kde jste vykopal tuhle mapu?
Co děláte?
Jdu ho odříznout.
Vraťte se do auta, zavřete ty dveře.
Nikdo se nehýbejte.
Skloňte se, skloňte se.
Vy se taky skloňte.
V tom autě je negr!
Pojďte, na něj!
Tak, nikdo nikam nechoďte, a já...
dojdu pro klíče.
- Jak se máte, paní Bakerová? - Dobře.
- A vy? - Také.
- Pojďte dál, prosím. - Děkuji.
Henry.
Henry!
Ahoj zlato, jak se máš?
Tys na mě čekala?
Co se děje, zlato? No tak.
Samantho.
Zmlkni, pojď.
- Co zas? - Mlč a pojď.
- Kam jdeme? - Do jiného pokoje.
Mám ho, pane Tolsone.
Tak, sedni si.
Pojď ke mně...
obejmi mě.
Přestaň.
Jsi k ničemu.
Cože?
Myslíš, že ty jsi jediný raněný?
No jo, omlouvám se...
za všechno...
za to pití...
omlouvám se.
Já nemluvím o sobě.
Máš pravdu.
Jdu si s ní promluvit.
Ne, nikam nejdeš, takhle tě nemusí vidět.
Ne, to je v pohodě, jen si s ní jdu promluvit...
Sám si to vyřeším, nech mě bejt.
Uklidni se kluku, přestaň!
Přestaň, myslím to vážně.
Uklidni se.
Zbláznil ses?
Nikdy nezapomeneš na to, cos tam viděl!
Někdy je věšení to příjemnější, jindy ti můžou uříznout prstíky,
tvý prsty na noze, tvůj nos, uši.
Někdy ti uřezávaj genitálie.
Někdy tě stáhnou z kůže za živa.
Na to nebudeš moci nikdy zapomenout.
Co myslíš, že udělal?
Nemusel udělat nic, Jamesi, nemusel udělat nic!
V Texasu černochy lynčují.
Rozumíš?
Takže nezáleží na tom, jak jsme dobří, že ne?
O čem to... cože?
Je to všechno k ničemu.
O čem to mluvíš?
Jsme jenom hrstka černochů, kteří spolu debatí o věcech, na kterých se shodneme.
Ne, Jamesi, takhle nemluv, dobře?
- Proč ne? - Protože prostě nesmíš.
Ty ne.
Sbohem, bůh vás ochraňuj.
Kde je Samantha?
Ona s námi nejede.
Proč ne?
Co myslíš?
Vzal jsem ji na autobusovou zastávku.
Chtěla se vrátit do školy.
Chtěl jsi svou příležitost? Tak tady je.
Jak může jakýkoliv černoch hájit...
trest odnětí svobody...
když sám cítí tolik útisku ve svém vlastním životě?
Jak?
Protože zločin samotný je forma útisku.
A černoši jsou častějšími oběťmi těch nejnásilnějších zločinů,
než jakákoliv jiná rasa v Americe.
Pro nás...
je vězení nejen ochranou, ale i zadostiučiněním.
Přesně tak!
A pro kriminálníky...
to je temný dar...
Útrapy, díky kterým člověk pozná sám sebe...
které podněcují jeho touhu po svobodě...
jeho naději za spásu.
Náš další diskutér z Wileyské akademie,
pan James Farmer mladší.
Pane Farmere.
Mami?
Zlato.
Ahoj.
Tak?
Prohráli jsme.
To mě mrzí.
Tohle přišlo.
Harvard.
Co se tam píše?
- Tak to otevři a přečti si to. - Vypadá to, jako by to už někdo udělal.
Já ne.
- Tys to neotevřela? - Ne.
Nejsi dobrá lhářka.
Nahlas.
Milý pane Tolsone. Děkujeme, že jste nás informoval o vašem vítězství
v Oklahomě. Určitě si uvědomujete, že sezóna už končí
ale dnes jsme dostali další dopis
z Wileyské akademie, podepsán panem Henrym Lowem. S "e" na konci.
Vzhledem k perspektivnosti vašich studentů a...
- vaší povedené sezóny bez porážky. To už teda neplatí, no. - Na tom nesejde.
...bychom vám rádi nabídli pozvání na...
Rádi bychom vám nabídli pozvání na debatní duel v Harvardu...
...zde v Cambridge.
Dejte nám prosím vědět, zda přijímáte.
- Nikomu to neříkej. - Ne.
Nemusíte mi děkovat.
- Jen jsem vám chtěl ukázat, že také umím psát. - To stačí, děkuji.
Mohl byste pro mě něco udělat?
A copak?
Dostanete Samanthu do týmu?
Proč bych to měl udělat?
Pane Tolsone, byla to krušná noc.
Ano, to byla, pane Lowe.
Pro nás pro všechny.
A ona se na nás na poslední chvíli vykašlala.
Ne pane, nevykašlala se na nás.
Vykašlala se na mě.
To je dobrý čaj.
Vyřešit:
Kapitalismus je morální. Vy budete argumentovat souhlas.
Je to banda pouličních bankéřů.
Pane Tolsone, dlužím vám a svému týmu...
Jdete pozdě, pojďte dál. Posaďte se.
Samantho, já se...
Vyřešeno.
Tady máš makaróny a sýr, kuře, hrášek pro štěstí,
červené fazolky, rýži, kukuřičný chléb, lízátka
a dala jsem ti tam i trochu pudinku, vím, že ti nechutná, ale stejně jsem ti ho přibalila.
Děkuji mami.
Hodně štěstí, synu.
Tati...
Ano, Juniore?
Natři jim to a vrať se s vavříny, dobře?
Ano, pane.
Tak pojď, vlak už odjíždí.
Už jdu.
- Ahoj mami. - Ahoj synku.
- Mám tě rád. - Já tebe taky.
Nastupovat.
- Nejdu s vámi. - Cože?
Nemohu opustit tento stát, zavřeli by mě.
Nemůžete nechat je vás zastavit.
Oni mě nezastavují.
já jen nechci ohrozit vaši příležitost.
Chcete vyhrát beze mě, to přece chcete celou dobu, ne?
Má pravdu.
Proč jste nám to neřekl dříve?
Protože jsem nechtěl poslouchat vaše argumenty, věděl jsem, že by byly příliš dobré.
Tak, pane Lowe, vám předávám velení.
Ať vám říkají instinkty cokoliv, naslouchejte jim.
- Ano, pane. - Tak běžte.
A co bez vás máme dělat?
Vyhrát.
Doufám, že si pro nás někdo přijde.
- Wileyská akademie? - Ano.
Jsem Harland Osbourne, Harvard mě pověřil, abych se o vás postaral, dokud budete v Bostonu.
- To jsem rád, já jsem Henry Lowe. - Pane Lowe.
- James Farmer mladší. - Pane Farmere.
- Samantha Bookeová. - Ale jistě, slečno Bookeová.
Měli bychom jít, auto mám venku.
- Já vám to vezmu. - Děkuji.
Budete ubytováni na koleji Douglese Hougha.
Tato debata vyvolala velké vzrušení.
- Opravdu? - Ano.
Bude to ve vysílání po celé Americe.
- Můžeme se jít podívat tam, kde budeme diskutovat? - Ale jistě.
Ahoj Harvarde!
Promiňte.
Můžete tu být?
To se asi brzy dozvíme, ne?
No to se podívejme, "pan Farmer".
Pět dolarů?
Lowe, já mám pět dolarů.
Jo, já taky, je to od nich hezké.
- Mám ti je pohlídat? - Ne, mých pět dolarů teda ne.
Mám pět dolarů. Mám pět dolarů.
Já také.
Ale ty moje jsou hezčí.
Jamesi, toto je urozený čaj.
Takže budeme odkusovat, nesmíme to schramstnout.
Jak to víš?
Nevím.
Dobrý den, jmenuji se Wilson. Toto je pro vás.
Děkujeme vám.
Já to nemohu přijmout, pane. To by nebylo vhodné.
"To by bylo nevhodné".
- Od koho to je? - Z Harvardu.
Od těch, co nám dali ty peníze.
Byli jsme informováni, že váš tým si přinesl...
nevyhovující podklady...
argumenty sepsané fakultou a nikoliv studenty.
Takže bylo změněno téma debaty, a vy tak budete mít stejný čas,
jako tým z Harvardu, abyste to přepsali. Čtyřicet osm hodin.
Studenti si vždycky pomáhají citáty.
Ano pane.
Oběma týmům bude k dispozici stejná literatura k čerpání zdrojů.
Nové téma bude vyřešit, zda je občanská neposlušnost morální zbraní v boji za spravedlnost.
Wileyská akademie bude argumentovat souhlas.
Děkuji, pane.
Nemohu se panu Tolsonovi dovolat.
Nikdo neví, kde je.
Takže je to pouze na nás.
Bez něj nevyhrajem.
Mýlíš se, nevyhrajem to bez tohoto pána.
Thoreau?
Tady je vaše kafe, pane.
Děkuji, pane Wilsone.
Pouze Wilson.
Děkuji vám.
- Budeš se muset... - Ale...
Chamtivost, Jamesi, ale to si necháme na protiargumentaci, musíme si nechat to nejlepší na konec.
Musíš nechat odejít publikum s...
Podle mě bychom měli použít Ghándího koncepci Satya Grahy.
Nesouhlasím, podle mě by lidé nepochopili, co ta... saragarra?
Satya graha... ze sanskrtu, znamená pravdu a poctivost.
Já ti to říkala.
Je úplně jasné, že musíme začít debatu Ghándím.
A přesně proto to neudělám.
Proč začínat něčím úplně jasným?
Protože tím tu debatu vyhrajeme.
Poslouchej se, tohle je Harvard.
Nejdřív musíme říct, co znamená neposlušnost.
Ghándí je silný argument.
Já chci vyhrát, vy chcete vyhrát?
Já chci také vyhrát.
Ale takhle to nevyhrajeme!
Kdo je kapitán? Já jsem kapitán. Nejmenoval jím tebe, ani tebe. Jmenoval jím mě.
Takže to rozhodnu já.
Takže Ghándím nezačneme.
- Vždyť jsi jen dítě. - A ty seš idiot.
Já jsem idiot?
Tak k čertu s vámi, k čertu s touhle debatou.
K čertu se mnou? Jenom protože jsem tě bránila?
Chceš odejít? Tak fajn. Já za tebou nepoběžím!
Nepoběžím!
- Vrátí se, viď? - Mně je to jedno!
Jsi nádherná, když spíš.
Ano, já vím, já vím.
Ale to mi nemůže zabránit, abych se na tebe díval.
Zavři hubu a jdi spát.
Jamesi, no tak, vzbuď se.
Ne.
Jamesi...
Pojď Jamesi, vstávej.
Co je?
Co to je?
To jsou mé poznámky.
A proč mi je dáváš?
Protože ty budeš diskutovat místo mě.
Cože?
Je řada na tobě, Jamesi.
To myslíš vážně?
- Zbláznil ses. - Je ti čtrnáct a jsi stejně dobrý jako já.
Rozhodčím se zalíbíš.
Ne, ty nemůžeš skončit.
Já nekončím, Samantho.
Tolson mě udělal kapitánem a řekl, že jsi připraven.
Jo, ale viděl jsi mě v Howardu, byl jsem hroznej.
Jo, byls fakt strašnej. Propadal ses studem do země, ne?
A jen proto se na to vykašleš, vzdáš to?
Ne.
Kdo je rozhodčí?
Cože?
Kdo je rozhodčí?
Rozhodčí je bůh.
A proč je bůh?
Protože to on rozhoduje, kdo vyhraje a kdo prohraje, nikoliv můj soupeř.
A kdo je tvůj soupeř?
Žádný není.
A proč žádný není?
Protože je pouhý tichý hlásek oproti pravdě, kterou říkám já.
Přesně tak. Říkej pravdu.
Hlásím se živě z Harvardu, z pamětní síně, v Cambridge v Massachussets.
Posloucháte rádio WNBC. Přinášíme vám dnešní debatu měnící dějiny,
mezi malou Wileyskou akademií z Texasu,
a debatním kroužkem z Harvardské univerzity.
Poprvé v historii se černošská akademie střetne s národními šampióny z Harvardu.
Studenti právě přichází na pódium, zatímco celá posluchárna mlčí.
Tento okamžik se zapíše do historie.
Vítám druhý tým z Wileyské akademie,
naše rozhodčí, publikum a díky zázraku zvanému rádio také celý národ.
Tento rok Harvardská univerzita slaví tří sté výročí své existence.
A ve Franklinu Delanu Rooseveltovi má pátého prezidenta Spojených států, který zde studoval.
Ale žádná univerzita, nehledě na to, jak skvostnou historií se pyšní,
si nemůže dovolit žít z minulosti.
Takže, ve znamení budoucnosti,
vám dnes představuji,
diskutéry z Wileyské akademie.
Samanthu Bookeovou a pana Jamese Farmera mladšího.
První na řadu přichází pan Farmer, který argumentuje souhlas.
Vyřešit:
Občanská neposlušnost je morální zbraní v boji za spravedlnost.
Jak vůbec může být taková neposlušnost morální?
Soudím, že to asi závisí na definici těch slov.
Toho slova.
V roce 1919 se v indickém Amritsaru shromáždilo deset tisíc mužů a žen,
aby protestovali proti utlačování ze strany britského impéria.
Už začal?
Tvůj bratr právě mluví, posaď se.
Jistý generál Reginald Dyer je zavřel na takovém dvoře,
a nařídil svým vojákům, aby do davu pálili nepřetržitě po dobu deseti minut.
Tři sta sedmdesát devět lidí zahynulo.
Muži, ženy, děti, chladnokrevně zastřeleni.
Dyer prohlásil, že jim dal morální lekci.
Ghándí mu na to odpověděl, ne násilím,
ale organizovanou kampaní nespolupráce.
Byly obsazeny vládní budovy,
do ulic se nahrnuli lidé odmítající se hnout.
Ani když do nich mlátila policie.
Ghándí byl zatčen.
Ale Britové byli brzy donuceni ho propustit.
On to nazval "morálním vítězstvím".
Definice morálky:
Dyerova lekce, nebo Ghándího vítězství?
Vyberte si sami.
Od roku 1914 do roku 1918
byl svět nepřetržitě zmítán válkou.
Mnoho lidí padlo.
Jen na to pomyslete.
Dvě stě čtyřicet mladých odvážných mužů,
bylo posíláno do zatracení dvacet čtyři hodin denně po čtyři dlouhé roky.
Třicet pět tisíc hodin.
Osm milionů dvě stě osmdesát jedna tisíc zraněných.
Dvě stě čtyřicet.
Byl to masakr, nesrovnatelně větších rozměrů než ten v Amritsaru.
Je na tom něco morálního?
Ne.
Jenom že Německo si chtělo zotročit celou Evropu.
Občanská neposlušnost nemůže být morální jenom proto, že není násilné.
Násilný boj za svou vlast může být velice morální.
Vyžaduje si to největší možnou oběť.
Samotný život.
Nenásilnost je maska, kterou občanská neposlušnost nosí,
aby ukryla svou pravou tvář.
Anarchii.
Ghándí věří, člověk může vždy chovat
lásku a úctu ke svým protivníkům.
I když jimi jsou diskutéři z Harvardu.
Ghándí také věří, že ti, jenž porušují zákon,
musí přijmout právní důsledky svých činů.
Opravdu to zní jako anarchie?
Občanské neposlušnosti se nemáme bát.
Vždyť to dokonce vychází z americké koncepce.
Ghándí se nechal inspirovat ne v hinduismu,
ale v Henrym Davidu Thoreauovi, který, jak se domnívám, vystudoval na Harvardu,
a žil myslím nedaleko odtud.
Můj oponent má v jedné věci pravdu.
Thoreau opravdu vystudoval Harvard,
a jako mnozí z nás,
byl trochu namyšlený.
Kdysi řekl:
"Člověk, který je moudřejší než jeho sousedé, tvoří většinu."
Idealista Thoreau nikdy nemohl vědět,
že s jeho slovy bude souhlasit Adolf Hitler.
Krása a zároveň břemeno demokracie je toto...
"Žádná myšlenka se neprosadí bez podpory většiny."
Lidé rozhodují o aktuálních morálních problémech,
nikoliv většina jednoho.
O tom, co je správné nebo špatné, nerozhoduje většina.
Ale vaše svědomí.
Tak proč by měli občané podřizovat své svědomí
veřejnému mínění?
My se nikdy nesmíme sklonit
před tyranií většiny.
Nemůžeme rozhodovat, které zákony respektovat a které ignorovat,
Kdybychom mohli, asi bych byl v jednom kuse s prostitutkou.
Můj otec je jedním z těch lidí, kteří stojí mezi námi a chaosem.
Policejní důstojník.
Vzpomínám si na den, kdy jeho partner,
jeho nejlepší přítel,
byl zastřelen při plnění povinnosti.
Nejživěji ze všeho si pamatuji výraz v tváři mého otce.
Nic...
co se příčí zákonům, nemůže být morální.
Nehledě na to, jak to pojmenujeme.
Proč nic neříká?
V Texasu...
lynčují černochy.
Já a mí druzi,
jsme viděli oběšeného muže.
Dokonce ho i zapálili.
Přijeli jsme k tomu běsnícímu davu.
A museli jsme se sklonit k zemi.
Pohlédl jsem na své druhy.
Viděl jsem strach v jejich očích.
A co hůře, stud.
Čím se tento černoch provinil?
Že musel být bez soudu pověšen v temném hlubokém lese?
Byl to zloděj?
Byl to vrah?
Nebo jen černoch?
Byl to zemědělec?
Nebo kazatel?
Čekaly na něj doma děti?
A kdo jsme my, že jsme tam jen tak seděli?
A neudělali nic.
Nehledě na to, co udělal, kriminálník byl ten dav.
Ale zákon s tím nic neudělal,
jen nás nechal v pochybách tázající se, proč.
Můj oponent říká,
že nic, co je protizákonné, nemůže být morální.
Ale v zákoně se nepíše nic o tom,
že černoši nesmí vlastnit domy, že nesmí být přijímáni na školy,
do nemocnic, nebo že můžeme být lynčováni.
Svatý Augustýn řekl:
"Nespravedlivý zákon není žádný zákon."
To znamená, že mám právo, dokonce povinnost, bránit se.
Ať už násilím nebo občanskou neposlušností...
Měli byste se modlit, abych si zvolil to druhé.
V dnešní debatě
mezi Harvardskou univerzitou
a Wileyskou akademií.
A vítězem se stává...
Wileyská akademie.
Po sedmi letech, v roce 1942, James Farmer mladší
založil Radu rasové rovnosti
a stal se přední postavou v hnutí za občanská práva.
Po dlouhém životě učitele a spisovatele
v roce 1961 James Farmer starší zemřel.
Den předtím, než se právník Samantha Bookeová,
vydala na svou první cestu svobody do Alabamy.
Henry Lowe šel studovat teologii
na Kalifornskou univerzitu
a stal se ministrem.
Melvin Tolson se stal světově známým básníkem.
I nadále pracoval na projektu Odborů jižních farmářů.
Ten měl koncem roku 1936 31,000 členů v sedmi státech.
Po celých deset let debatní kroužek z Wileyské akademie nenašel přemožitele.
přeložil: Poe Lagger
www.titulky.com